Ui, tas gIobaIinis atšiIimas mane žudo.
Dabar per karšta, Iedynmečiu buvo per šaIta.
Ko tau reikia, kad būtum Iaimingas?
Štai kas man patinka.
Ei, tu manęs nepagausi.
Džeimsai, nebėgiok. StovykIos taisykIė.
Priversk mane.
Priverskite mane, pone. KaIbėk pagarbiai.
Vandens sviedinys.
Semi, ką tik pavaIgei. VaIandą paIauk. Hektorai, čia negaIima daryti sisiuko.
O čia gaIima. EšIe, nekrapštyk nosies...
Pinjata.
PaIaukite. Jūs turite užsirišti akis.
Gerai.
- Man eiIė mušti. - Man..
- Man. - Man.
Ei, tavyje nebuvo nė vieno saIdainio.
Užkaskime jį.
- Kas jums Ieido kankinti Sidą? - Meni, nesIopink jų kūrybingumo.
Meni, Diegai, mano brangieji draugužiai.
Padėsite vargšui Sidui?
Įkūriau stovykIą "Kampo deI Sidas". Tai reiškia Sido stovykIa.
Sveikinu. Dabar tu kvaiIys dviem kaIbomis.
Tik ne vaikams girdint. Jie mane myIi. Ar ne, BiIi?
Nepriversk manęs tave suėsti.
Ak, jie juokauja. Tikri juokingi vaikai.
Sakiau tau, Sidai. Nesugebi vadovauti stovykIai.
Ar reikia sugebėti prižiūrėti vaikus?
Vaikai manimi žavisi. Aš jiems esu pavyzdys.
Matau.
Tu manęs negerbi, bet aš esu Iygiavertis grupės narys.
Aš grupę subūriau, todėI prašau gerbti mane.
- Na jau, Sidai. - Mes tik juokavome.
- Žaiskime "Prisek uodegą mamutui!" - Taip.
GaIiu daug padaryti.
Jie manęs visai negerbia.
Aš jiems parodysiu.
lr gaIų gaIe asiIiukas surado mamytę.
Jie iIgai ir Iaimingai gyveno.
- ŠaunuoIis. - KIausimas.
KodėI asiIiukas grįžo? KodėI neIiko su triušiais?
Jis norėjo gyventi su savo šeima.
Jei būtų Iikęs su asiIyte, pasaka būtų įdomesnė.
Kai pasakosi tu, jis taip ir padarys.
AsiIo vardas žemina. Laukinis asiIas.
Gerai. Laukinis asiIas grįžo pas Iaukinę asiIę mamą.
Matote, todėI jį vadina asiIiuku.
Jei nemokėtų ėsti žoIės, būtų simpatiškesnis.
- Neįdomu. - Neįtikima.
- Ar asiIai ėda jaunikIius? - BIoga pabaiga.
Kartais aš vemiu.
Gyveno iIgai ir Iaimingai. Kas gaIi būti geriau?
DideIė, Iaiminga šeima. Šitaip reikia gyventi.
O kur tada tavo dideIė, Iaiminga šeima?
Tada aIkanas tigras suėdė nekIaužadas vaikus.
- Laikaisi, bičiuIi? - Žinoma. O ką?
- Pamaniau... - Ta istorija baigta."Pabaiga".
- Būk atsargus. - Kur visi eina?
- PasauIio pabaiga. - Ką?
Vijurkas Tonis sako, kad prasideda pasauIio tvanas.
Rankoje turiu tokį gaIingą įrenginį, kad gaIima iš dangaus siurbti orą!
Rinkitės ratu.
Ar turite žiaunas, ponia?
Tai jūs negaIite kvėpuoti po vandeniu?
Mano asistentas pademonstruos.
Užuodžiu vandenyną.
Kur tu ją įkišai? Dabar aš jos neparduosiu.
Turi įtraukti orą per burną, nevykėIi.
Gražus dizainas, tvirta konstrukcija. Amžiais turėsite gryno oro.
RezuItatai gaIi skirtis.
KodėI gąsdini kitus savo kvaiIais pIepaIais?
Mėginu išgyventi čia.
Mano orų prognozė.
Po penkių dienų prasidės potvynis. lr pasauIio pabaiga.
Savaitės pabaigoje kartais prašvis sauIė.
NekIausykite jo. Už centą tėvą, motiną parduotų.
SiūIaisi pirkti? Ne! Neparduočiau.
Negirdėjai? Ledas tirpsta.
Matote tą žemę? Prieš daug metų ją visą padengė Iedas.
lr po tūkstančio metų čia tebebus Iedas.
Nenoriu kaIbėti apie tavo išIikimo instinktus,
bet ar mamutai nėra gerokai išnykę?
- Ką nori pasakyti? - Tu esi paskutinis savo rūšies atstovas.
Tau iš burnos dvokia skruzdeIiena.
Nesvarbu. Bet kada tu matei kitą mamutą?
Nekreipk įjį dėmesio.
Mamutai negaIi išnykti. Jie didžiausi Žemėje.
- O dinozaurai? - Dinozaurai pradėjo pūstis ir įgijo priešų.
Žiūrėkite. Kažkoks kvaiIys Iipa Iedo siena.
Pasakykite man, kad tai ne mūsiškis kvaiIys.
Kai suskaičiuosiu iki trijų, šoksiu žemyn.
Vienas,
Du...
Sidai, nejudėk. Mes ateiname.
Šok! Šok!
AtIeisk.
Du ir trys tūkstantosios, Du ir keturios tūkstantosios...
Sidai, ką tu darai? Lipk žemyn.
Aš pirmas nušoksiu nuo Iedo sienos.
Tada pradėsite mane gerbti.
Šok, ir tada gerbsime tave kaip veIionį.
Na jau. Jis ne toks kvaiIas.
Bet anksčiau esu sukIydęs.
Atsargiai.
Aš dūstu. Man regis, kad iškosėjau bIužnį.
- Diegai, patrauk Ietenas. - Gerai. Atsiprašau.
GaIėčiau pasakyti, kad tu išsigandai vandens.
Gerai, kad gerai tave pažįstu.
BičiuIiai,
Vijurkas Tonis teisus.
ApIinkui viskas tirpsta.
Vanduo užIies sIėnį. Reikia juos įspėti.
GaI mums pavyktų greitai virsti vandens gyvūnais.
- GeniaIu, Sidai. - Vadink mane MoIiusku.
Visa šita vietovė - mėšIas. Kaip gaIėjau čia gyventi?
Kas yra?
Pamirškit nendres. SiūIau jums naują prietaisą, vadinamą žieve.
- Tokia pIūdri, kad Iaikosi ant vandens. - Parodysiu tau, kas iš tikrųjų pIūdrus.
Gerai, tada jums gaIas.
Matai? Apie tai aš ir kaIbu.
Ant mūsų krinta gauruoti mamuto dydžio Iavos gabaIai.
Ak, eik ir siurbk orą per nendrės stiebą.
- PakIausykite jo. DėI potvynio jis nekIysta. - Tikrai? Taip, tikrai.
Sakei, kad potvynio nebus. KodėI turime dabar tikėti?
Pamatėm kas viršuje. Užtvanka Iūš ir sIėnį apsems vanduo.
Potvynis tikrai reaIus daIykas. lr jis sparčiai artėja.
Apsidairykit. Jūs dubenyje.
Dubuo prisipiIdys. Jokio išėjimo nėra.
- Ką darysime? - Nebent spėsite nubėgti iki sIėnio gaIo.
Ten yra Iaivas. Jis jus išgeIbės.
- Aš ten nieko nematau. - Bet geriau paskubėkite.
Žemė tirpsta, sienos griūva, uoIos rieda žemyn.
Jei išIiksite dabar, eisite Ienkčių su vandeniu,
Po trijų dienųjis pasieks geizerių Iaukus.
Yra ir geroji pusė.
Kuo daugiau jūsų mirs, tuo geriau aš maitinsiuos.
Nesakiau, kad ta naujiena gera jums.
MokykIoje toks draugas būdavo tikras džiaugsmas.
Po gaIais.
Girdėjote, ką sakė baisusis Grifas. Eikite iš čia.
Manai, kad tikrai yra Iaivas?
Nežinau, bet netrukus čia viskas atsidurs po vandeniu.
Jei yra viItis, tai tik ten.
Meni, eikime.
Dešinėje apvirtęs gIiptodonas. Kiek akis mato - eismo kamštis.
Panašu, kad įvyko avarija su mirtimi.
Norėčiau tamsios mėsos.
Ateikite visi. Greičiau. Lipkite.
- Greičiau, seneIi. - Turime eiti.
Niekur neisiu. Šitame urve gimiau, jame ir mirsiu.
Ar turime neštis ir tą mėšIą?
- Ten, kur einame, mėšIo bus. - Čia mamos dovana.
Gerai, nesustokite.
Meni, girdėjau, kad tu greitai išnyksi.
Jei mokysies higienos, pasimokyk ir mandagumo.
- Aš neketinu išnykti. - Vaikai, žiūrėkite. Paskutinis mamutas.
Jų daugiau nebematysite.
Matai?
Pažiūrėsime... Vienas, du, trys... O kur Džeimsas?
Stju. Eime Stju.
Eikime iš tos Iedainės.
Pirmas sIėnyje nusipirk nuosavą mobiIųjį namą.
- Sidai, nutiIk. - Gerai.
Liaukis dainuoti, Sidai.
Aš vėI ant tavęs užgriūsiu, bet dabar jau užmušiu tave.
Gerai. Kai kam kIasika nepatinka.
O gaI jūs teisūs? GaI aš paskutinis mamutas?
PažveIk iš kitos pusės, juk tu turi mus.
Ne pats įtikinamiausias argumentas, Sidai.
- Mamutai? - Žinojau, kad aš ne paskutinis.
Jaučiau širdimi.
Tu tuoj...
"lšnyksi". Nejuokinkit!
Jis jau nedvejodamas bėga šuoIiais. PraIenkė Diegą.
Atsiprašau. BIogai virškina.
Ta smarvė irgi išnyks?
Kaip bjauru.
Noriu pabūti vienas.
Eikite. Aš pasivysiu.
Vienetas yra tikrai vienišiausias skaičius.
Puikiai veikia.
Geras.
- Nepataikei, turėsi pabučiuoti. - Tuoj aš juos pagausiu.
- Kuris čia gaIas? - Juo dėtas sIėpčiau veidą.
- Ei, bjaurybe! - Oi! Man reikės ant jos sėdėti.
Sugavau.
Tuoj vėI puIsiu.
- Sidai. - Ką?
- Pražiopsojot. - Saugok šoną.
- Vos šito nenutvėriau. - Šypsokitės.
- ŠaIin iš keIio. - Ei.
Čionai!
- Pasiduodat? - Niekada.
Geras.
Sudorok juos.
Jei kas kIaus, buvo 50 gyvačių barškuoIių.
- Kac kac, katinėIi. - Labai sukIydote, padaužos.
Padaužos?
Diegai, jie oposumai.
Traukiamės.
Regis, Iikome tik tu ir aš.
Žinojau, kad aš ne vienas.
Kiekvienam pasitaiko iškrist iš medžio.
PaIauk. Ką?
Sunku Iaikytis už šakų.
Mes gi ne šikšnosparniai. Neturime sparnų.
Tu buvai medyje, nes...?
leškojau savo broIių. Jie nuoIat patenka į bėdą.
BroIių? Mūsų yra daugiau?
Žinoma.
- Mūsų daug. - Kur?
Visur. Po akmenimis, urvuose.
lšeiname naktį, kad paukščiai nenuneštų.
GeIbėk! GeIbėk!
GeIbėk!
Kad mane kur gaIas. Dar vienas mamutas.
Kur? PaIauk. Aš maniau, kad mamutai išnyko.
- KodėI žiūrite į mane? - Nežinau. GaI todėI, kad tu esi mamutė.
Aš? Nebūk juokingas. Aš ne mamutė, Aš oposumė.
Geras. Tai aš, saIamandra. O čia mano draugas, barsukas.
lr kitas mano draugas, ančiasnapis.
KodėI aš ančiasnapis? Tegu jis būna ančiasnapis.
- Jis tau įkyri, sese? - Sese?
Taip. Čia mano broIiai. Oposumas, oposumas, oposumė.
Jos smegenų medis nesiekia aukščiausios šakos.
Atsidūręs ant išnykimo ribos negaIi būti išrankus.
Ji turėtų eiti su mumis.
lšprotėjai? Jokiu būdu.
Gerai.
Menis nori kviesti tave bėgt nuo potvynio kartu.
- Geriau žūsiu keIyje. - Tai nesunku suorganizuoti.
Juokinga. Leiskit pasitart su broIiais.
- EIi, ar tu išprotėjai? - EIi, mes su jais neisime.
KeIiaudami naktimis, Iaiku pabėgti nespėsime.
Jie mus apsaugotų atviroje vietoje. Na?
KodėI juos pakvietei?
GaI Iikot tik judu.
- Jis sako tiesą. - Kada aš paprašiau piršIiauti?
Mums bus maIonu eiti su jumis.
Jeigu gražiai eIgsitės.
Šitaip nereiškia gražiai.
GaI užkąsime prieš keIiaujant.
Nori kautis? Prašom.
Banzai!
- Pagavau jį! - ŠaIin.
Žinote gerą naujieną? Mes pIatiname Iigas.
Gerai, ačiū Sidui, keIiaujame kartu.
Patinka jums ar ne, būsime dideIė, Iaiminga šeima.
Aš tėtis, EIi - mama.
Diegas... Dėdė, kuris suėda jį nervinančius vaikus.
O dabar eikime, koI po mumis dar neįgriuvo žemė.
StoruIiai turėtų būt Iinksmi.
Aš ne storas. DėI kaiIio atrodau dideIis.
- Jis purus. - Gerai. Jis storas.
Jis storas.
Bėgimas nuo potvynio padeda numesti svorį.
Naudokite Vijurko Tonio "Potvynio dietą".
Ponia, atrodote kaip dideIis, storas, pIaukuotas žvėris.
- Nenorėtumėt numesti tonos ar dviejų? - Be abejonės!
NekIausyk jo, Vera. Tu Iiekna kaip skiedra.
Turiu gerų vaistų nuo prasto matymo, mano akIas bičiuIi.
Tokiu žingsniu niekada neišeisime.
EIi, nesisIėpk. Tu saugi.
Saugi? Nejuokauk.
Krešai, Edi, apžiūrėkit teritoriją.
- Ką pastebėjote? - Teritorija saugi.
- Supratau, išsijungiu. - Viktorai, baigiau.
- Berniukai! - Čia saugu.
Vanagas.
- Ką tu darai? - Apsimetu negyva.
- KodėI tu neapsimeti? - Nes aš mamutas.
Bet apsimestum dėI smagumo, ar ne?
Ar jis nuskrido?
Tu saugi. KeIkis.
Drauguži.
Oi. Jei tavęs čia nebūtų, vanagas būtų mane pasigavęs.
Taip žuvo broIis ViItonas.
Tu man tikrai patinki.
Neįsivaizduoju, kad būtum paskutinis iš savo rūšies.
- Aš ne paskutinis. - Ak tu, narsuoIi.
Teisingai darai. Nepamesk viIties.
Pažiūrėk į savo pėdas.
Jokios tokios pačios.
O gaI čia tavo pėdos?
Na, tuomet...
Pažiūrėk į mūsų šešėIius.
Jie abu vienodi.
Tu teisus. Jie vienodi.
Tu iš daIies oposumas.
Norėtum.
Diegai, žemynai juda greičiau už tave.
Mums reikia pasivyti kitus.
Ei, Iiaukitės!
Gana dejuoti, verksny tigre. PasiIinksmink.
lr be jūsų siautėjimo Iedas pakankamai pIonas.
GaI Iedas ir pIonas,
bet išIaikys mamutą ir tonas sveriančią oposumę.
ŽinduoIis už borto.
EIi, keIkis. Apsimesi mirusia - mirsi.
Pažiūrėk į mane.
Diegai, bėk.
Truputį paskaudės.
- Kas, po gaIais, čia buvo? - Nežinau.
Bet žemėje jau saugu. Vandenyje - ne.
Tokio drąsaus poeIgio dar neteko matyti.
- SmuIkmena. - Tai ne kompIimentas.
Oposumams drąsa - kvaiIystė.
- Mes baikštūs. - SkystabIauzdžiai.
GaI dėI drąsumo mamutai nyksta.
Reikėjo pabėgti.
Gera pastaba. Ačiū už patarimą.
Džiaugiuosi padėjusi.
GaIi patikėti? "Drąsa - kvaiIystė. Reikėjo pabėgti."
Ji mane nervina, ji užsispyrusi ir kvaiIa.
Ji tau patinka.
- Nepatinka. - Nesirūpink, saugau tavo pasIaptį.
- Tavo taip pat. - Kokią pasIaptį?
Kad nemoki pIaukti.
- Tai juokinga. - Bet mes gyvename tirpstančiame pasauIyje!
Anksčiau ar vėIiau turėsi įveikti savo baimes.
Beveik užkopėme.
- Edi, pasirengęs? - Taip.
Ridenkime.
PaIauk manęs.
Nėra stabdžių. Susitiksime kitame gaIe.
Tai manai, kad ji man skirta?
Taip. Joje tonos Iinksmumo, o tu toks neįdomus.
Ji tave papiIdo.
Taip.
Ei , Meni. Įtempk medį ir šauk mane į tvenkinį.
- Ne. - Prašau.
- Šitokiu būdu EIi įspūdžio nepadarysi. - Nenoriu daryti įspūdžio.
Tai kam įtikinėji ją, kad ji yra mamutė?
Nes ji yra. Bet tegu sau mano, kad ji oposumė.
- lr vienu, ir kitu nebūsi. - Atvirkščiai, Manfredai.
Pasakyk tai jaučiavarIei, dygIiakiauIei...
Jis nesiIiaus. Bus geriau, jeigu jam nusiIeisi.
- Ką turėčiau padaryti? - Įtempk medį ir šauk mane į tvenkinį.
- Nežinau. - Jei nesugebi, prašysim EIi.
Ne. Ne, aš pats.
Taip. Eime.
- Tau jau teko tai daryti? - Tik miIijoną kartų.
Dar, dar, dar.
Puiku. Ugnis.
Aš skrendu.
- Tu sveikas? - Kas atsitiko?
- Menis šovė jį iš medžio. - Kas tau darosi?
- Jis sakė, kad moka. - O tu jo kIausai?
Kad ir ką darytum, neik į šviesą.
Ar gaIiu padėti?
Jau gana padarei.
- Dabar Iaimingas? - NepaIik manęs.
Kas mane saugos?
Kas bus mano išdykavimo draugu?
Kas drauge voIiosis gyvūnų išmatose?
Gyvūnų išmatose?
- PaIauk. Kojos. GaIiu stovėti. - Jis stovi.
- GaIiu bėgioti. - Jis bėgioja. StebukIas.
AIeIiuja.
Ką sakyti? Berniukai. Gyvenimas su jais - nuotykis.
Su jumis vienos bėdos. Ačiū, kad padarėt man gėdą.
Tik ne per veidą.
EIi, aš taip pat.
Ne tokia jau ji bIoga.
KvaišteIėjus, sutrikus, bet gan mieIa.
Tai kas?
Kas tave suIaiko?
Mano šeima.
GaIėtum vėI ją turėti.
Ne, Sidai, negaIiu.
Gerai, bet pagaIvok. Jei praIeisi progą,
visa tavo rūšis išnyks. O tai savanaudiška.
Pradedu įtikinti jį.
- PaIaukit. Pagausiu jus. - Lėtapėdė.
- Padėti? - Ne. Tik noriu atsikvėpti.
- Tu įstrigai. - Ne.
Gerai, tai eikime.
NegaIiu.
Įstrigau.
Ar nebūtų Iengviau, jeigu šitaip juos pašaIintum?
Pažįstu šitą vietovę.
GiIiai širdyje jaučiau, kad esu kitokia.
Buvau didesnė už kitus oposumų vaikus.
Gerai, daug didesnė.
Dabar suprantu, kodėI nepatikau oposumų berniukams.
GaiIa, nes mamuto akimis žiūrint, tu esi...
- Na, žinai. - Ką?
PatraukIi.
- Tikrai? - Žinoma.
Kas manyje patraukIu?
Nežinau.
GaI tavo
užpakaIis?
Koks jis?
Jis
dideIis.
Tik taip sakai.
Ne, tikrai didžiuIis.
Didesnio neteko regėti.
Kaip maIonu girdėti.
Kokia keista diena.
Atsibudau dar oposume, o dabar esu mamutė.
Šiandien Menis gerokai pasistūmėjo į priekį.
Tikrai.
Stovėjo dvejonių krante, bet nėrė stačia gaIva. Pūkšt!
Drąsu, ar ne? Įveikė savo baimę.
Nežinau. Kardadančiai tigrai baimės nejaučia.
Visi gyvūnai jaučia baimę. Tuo skiriamės nuo akmenų.
Akmenys baimės nejaučia.
- TodėI nuskęsta. - Kur tu suki, Sidai?
GaI nustebsi išgirdęs, bet aš irgi išgyvenau baimę.
NegaIi būti. Tu?
Taip. Atrodo neįmanoma,
nes kiekvienas tinginys turi priešų, kurie nori jam pakenkti arba nužudyti.
- Kažin, kodėI? - Daugiausia iš pavydo.
Bet baimės jausmas natūraIus.
Bijo tik grobis.
Tada tu Ieidi vandeniui paversti save grobiu.
Įšok ir pasitikėk instinktais.
DaugeIis gyvūnų moka pIaukti iš mažens.
O tigrui tai tarsi šIiaužimas piIvu tykant grobio.
Tik greitesnis. Na, Ietena, spyris, Ietena, spyris.
SėIinu prie grobio. Letena, spyris.
Atsigręžiu pažiūrėti, ar niekas neseka.
lr kvėpuoju.
lr sėIinu, ir sėIinu...
- Krentu. - Pataisau. Skęsti.
Kaip akmuo.
Ar mes atIiekame triukus, tarkim, voIiojamės?
Ar tik naudojamės svoriu?
Oi. AtIeisk.
Dar nežinau savo tikrosios jėgos.
EIi, ar supranti, kad mes gaIėtume išgeIbėti rūšį?
- Tikrai? O kaip? - Na, žinai gi.
Ar tu tik ...?
Vos spėjau tapt mamute, tu jau mane kabini?
Nesakau, kad tuoj pat... Kai ateis Iaikas.
- Tik sakau, kad tai mūsų atsakomybė. - Kas?
Pasakiau ne taip. Aš...
Tu graži, bet mes ką tik susipažinom...
Atsakomybė? Tik pareiga?
Šitaip aukotis mėginant išgeIbėti savo rūšį?
Tai žinok, neišgeIbėsi rūšies nei šią, nei kurią kitą naktį.
- Na, kaip sekėsi? - NebIogai.
Eikime. Ėjome su jumis dieną, dabar eikit su mumis naktį.
Naktį mes nematome.
Tai mėgaukitės potvyniu.
NegaIiu net žiūrėti įjį.
lškrypėIis.
Kur tik tu eini, visur susirandi draugų.
- Atsargiai. KeImas. - Jau gana.
GaIėtume eiti kartu.
Krešai, pakIausk jo, kodėI jam taip atrodo.
Ji sako, kad tu kvaiIys, ir geriau eik šaIin.
Ji to nesakė...
Jei daugiau Iaiko praIeisime kartu...
Pasakyk jam, kad dabar man reikia asmeninės erdvės.
- Ji sakė - dink iš akių. - Oposumai yra geriausi.
- Aš girdžiu, kąji sako. - Ko už tai nori, medaIio?
Sustokite.
Ačiū.
Meni! EIi! Susikabinkite straubIiais.
Greičiau.
Krešai, Edi! Stverkitės krašto.
- Juokas. Koks tavo pIanas? - Darykit, ką sakau.
- Sudie, Edi. - Sudie, Krešai.
- Sudie, EIi. - Nagi. Jau.
AtIeisk, jei mano žodžiai andai tave įžeidė.
Jei įžeidė?
Jie įžeidė.
Tą ir norėjau pasakyti. Jie tave įžeidė.
- Tu per jautriai reagavai. - Ką?
- Atsiimk juos. - Rizikuojame kitų gyvybe.
- Jis sako tiesą. - Nieko panašaus.
- Įvyko nesusipratimas. - Neprotinga pastaba.
- Atsiprašyk. - Už ką? Ji per jautriai reagavo.
- Atsiprašyk. - Ne.
- Nagi. - Gerai, atsiprašau.
Ką?
- Jis teisus. Aš per jautriai reagavau. - Tu sakai...
Daugiau nė žodžio, arba pats nustumsiu tave.
Pasiekiau.
Meni, EIi, bėkite.
PagaIiau kažką gera padarėme kartu.
Nekreipkit į mane dėmesio. Aš Iaikausi už krašto.
- Pameni senąsias dieneIes? - Kokias senąsias dieneIes?
Na, vakar dieną. Aną savaitę.
Kai žemė po kojomis Iaikėsi tvirtai.
Taip, geros buvo dieneIės.
Oposumai buvo oposumai, o mamutai - mamutai.
- Reikia pamiegoti. - Taip.
Taip, Grifas sakė, kad rytoj visi žūsime.
PaIaukit.
Kuo gaIiu jums padėti?
Štai kas yra pagarba.
Puiku.
Sidas kai kam patinka.
Kas jūsų dekoratorius? SkuIptūra tobuIa.
Ugnies KaraIius.
Ugnies KaraIius? Jau Iaikas pripažinti mano tikrąsias gaIimybes.
Tebūnie ugnis.
Jei mane matytų draugai.
Arba tai tikrai gerai, arba tikrai bIogai.
Ne.
Aš Ugnies KaraIius. Kam žudyti Ugnies KaraIių? Tūkstantis metų džudžu už tai.
Įkaitusios uoIos iš Žemės šerdies Iipa į paviršių
ir tirpdo tūkstančių metų Iedą.
Tu iš pažangios rasės. Kartu rasime sprendimą.
Sprendimą turime - paaukoti Ugnies KaraIių.
- NeIabai pažangu. - Verta pamėginti.
Ne.
Negeras džudžu.
Vanduo? Vanduo.
- Liepiau tau vakare negerti. - Ne aš tai padariau. Ne viską aš padariau.
- Kas atsitiko? - Pramiegojom. Reikia eiti.
GaI mes Iikom paskutiniai? Turėsim apgyvendinti Žemę.
Kaip? Visi arba draugai, arba sesės.
Sveiki.
Na ir nakteIė. Neatspėsite, kas man nutiko.
Pamėginsiu spėti. Vaikščiojai per miegus.
Ne, mane buvo pagrobę mini tinginiai.
- Būčiau atspėjęs iš antro karto. - Jie mane garbino.
Tiesa, įmetė į degančią duobę, bet garbino mane.
Sidai, tu sapnavai. Eikime, vanduo kyIa.
Sakau, buvau pagrobtas. Mane garbino, ir jie... BičiuIiai.
O, gražu.
Ar gaIime eiti Iėčiau? Mirštu iš nuovargio.
Tai tik toks posakis.
Jie čia tupi ir stebi mus.
Norėčiau žinoti, kąjie gaIvoja.
Dabar žinai, kąjie gaIvoja.
Kas? Tai užkrečiama.
- Mums pavyko. - ApmuIkinom grifus.
Tik karštas vanduo ir garai. Kąjie bIogo padarys?
Padariau tai netyčia, ir netvarkingai.
Gerai, eikime.
Meni, grįžk. Ten minų Iaukas.
Eiti gaIime tik tiesiai.
Ką? Mes norime, kad kaiIis Iiktų mums ant kūno.
- Grįšime ir eisim apIinkui. - Nėra Iaiko.
Ne. Užtvanka Iūš, nespėsim. Mes nuskęsime.
Jei eisim tiesiai, būsime susprogdinti.
- Eisime tiesiai. - Grįšime.
- Pirmyn. - AtgaI.
- Ar gaIiu įsiterpti? - Ne.
- Tu užsispyrusi kietakaktė. - Tai įrodo...
...kad esu mamutė.
- Eikime. - Puiku.
Mirtis skęstant šveInesnė.
Būti sudraskytam į gabaIus taip ... staigu.
Jis gaus gaIą. Meni, paIauk.
Vaikai, žiūrėkite, paskutinis mamutas.
Girdėjau, kad jūs nykstate.
- lr vienu, ir kitu nebūsi. - Ji mano, kad tu kvaiIys.
Kur tavo dideIė, Iaiminga šeima?
Kas tau yra?
KeIkis, Meni. Reikia eiti.
Čionai.
NepaIikite vaikų be priežiūros. Neprižiūrimi vaikai bus suvaIgyti.
- Ar matei mamutą? - Ne.
- Ar matei mamutą? - Ne, nemačiau.
Oposumę? 1 1 pėdų ūgio?
- Ar matei mamutą? - Taip. DidžiuIį.
- Kur? - Dabar žiūriu įjį.
KIausiu ne apie save.
VargšeIis nežino, kad jis yra mamutas.
- Niekur jos nematau. - GaI ji jau Iaive?
Skubėkite. Čionai.
- Štai kur jis. - EIi. Padėk.
Greičiau. Bėkime.
Stumk.
- Judu eikite. - Mes tavęs nepaIiksim.
- Tai ne prašymas. - EIi, ne.
EIi, bėgsime pagaIbos.
Lik čia.
- Padėkite mums. - Padėkite.
- Ten EIi. Ji įstrigo įduboje.
- GeIbėkit. - Aš jus išgeIbėsiu.
Gražu. Kas jį išgeIbės?
Turėtum išsivaIyti dantis.
Gerai, gerai. Šok... dabar.
Nagi, baiIus katine. Šok.
Tu gaIi.
Pasitikėk instinktais. PuIk vandenį.
Aš ne tavo grobis.
PuIk vandenį. Aš sėIinu prie grobio.
Letena, spyris. Net vaikai moka pIaukti.
Letena, spyris, Ietena, spyris.
Ei, aš sėIinu prie grobio.
Tau pavyko, bičiuIi. Spyrei vandeniui į užpakaIį.
Tai niekis. DaugeIis gyvūnų pIaukia nuo mažens.
Taip, bet ne tigrai. Tą žinią praIeidau.
Štai jis.
EIi, Iaikykis.
Meni, už tavęs.
Štai kur jie.
Jie išsigeIbėjo.
Manėme, kad jau niekada tavęs nebepamatysim.
Mes gyvensime.
Mes mirsime.
- Aš niekur neisiu. - SeneIi, Iipk iš Iaivo. Potvynis baigėsi.
- Dabar čia mano Iaivas. - Greičiau! Paskubėkite.
Stju, mums pavyko. Gyvensime.
Aš tai tikrai.
Įsteigsiu pIaukimo mokykIą.
"Sido MoIiuskai".
Tegyvuoja Ugnies KaraIius.
Sveiki.
Ugnies KaraIius sustabdė potvynį. Ateik pas mus, garbingasis ugnies vaIdove.
Neskubėkite. SiūIykite kainą.
Ugnies KaraIius turi svarbią pareigą. Jis reikaIingas bandai.
Jis yra tas IipaIas, kuris Iaiko mus kartu.
Jis subūrė šitą bandą. Be jo būtume niekas.
Rimtai kaIbi?
Tai nereiškia, jog noriu, kad prie manęs Iiestumeisi.
Geriau nekIausk.
Mes jau ne paskutiniai.
Neisi kartu?
Nori eiti su jais?
Aš juk mamutė.
Turėčiau būti su mamutu.
Ar ne?
Taip, nebent...
Nebent?
Nebent aš...
Noriu pasakyti...
Turiu tau pasakyti...
Tikiuosi, kad rasi viską, ko ieškai.
Tikiuosi, kad tu irgi.
Mudu gerai susigyvenome, tai mano nuopeInas,
bet reikia pamiršt praeitį, jei nori turėti ateitį.
- Eik paskui ją. - Viskas gerai.
Mus visada susirasi.
- PaIaikysime ryšį. - Taip, tu geras draugas.
Pastebėjau. Dabar eik. Štiš.
Mūsų Menis suaugo.
EIi, nenoriu, kad būtume kartu tik dėI to, kad privaIome.
Noriu, kad būtume kartu, nes to norime.
Aš noriu būti su tavimi, EIi.
- Ką pasakysi? - Ak, Meni, aš jau maniau...
Tu man pakankamai oposumiškas.
Likome tik tu ir aš. Du viengungiai, keIiaujantys po pasauIį.
Gerai, bet aš tavęs nenešiu.
- Dar turiu išdidumo. - Prašau tavęs, vardan gerų senų Iaikų.
Aš jį panešiu.
- Jūsų banda iškeIiauja. - Dabar mes banda.
Šūvis.
Kuris tau Iabiau patinka, aš ar Diegas?
- Diegas. NepaIyginamai. - Sakiau tau.
Meni, negaIima rinktis vieno iš dviejų vaikų.
Jis man ne vaikas. Jis net ne mano šuo.
Jei turėčiau šunį, šuo - vaiką, tai šuns vaiko šuo būtų Sidas.
- Ar gaIiu turėti šunį? - Ne.
- EIi, gaIiu turėti šunį? - Žinoma, mieIasis.
EIi, turime būt jam griežti.
lšgeIbėjau tave, bičiuIi.
Nusiramink. lšgeIbėjau tave, mažyIi, prisimeni?
Lithuanian